Дневници

Дневниците са събития от играта предадени в ролеви вид. Към момента няма интерфайс който да се водят и всичко е ролево разиграване и описание.

Качества

 * Сръчен
 * Търсач
 * Слаб
 * Дебел (придобито в последствие)

История
Основен доставчик на ябълки за злата кралица, но след като основния му работодатал бил свален с преврат се преквалифицира в строител на къщички за прасенца. Войната обаче взела и това му препитание, когато дошли Ветровитите вълци.

Извадки от дневника
Вилорп беше искинско благо за селото, обикаляше през гората на Грим и разкриваше можеството ѝ тайни, носеше храна ремонтираше и правеше инструменти, включи се в епичната битка с тъмния гигант от където съселяните му спечелиха... телескоп. На деветия ден тъмните създания най-сетне преодоляха защита и нахлуха в селото. Настана клане. Оцеляха само тези които не бяха в селището. За жалост той не беше сред тях.

Качества

 * Сръчен
 * Здрав - повече живот и устойчивост на болести
 * Куц

История
Чирак ковач пострадал когато майстора изпуска един чук на кракът му и затоа е обявен за негоден за военна служба.

Извадки от дневника
(7-ми ден/4-ти в селото)

Отчет от снощи.

Събрахме се шестима да борим великана: Ринглас и Честолюб стреляха по великана и едва го одраскаха, Сашко замахна с брадвата но пропусна Петкан удари два пъти с меча и и го ракървави. Великана замахна и удари Сашко, ако преди това с Честолюб не се бяха били с група сиви гноми можеше и да оцелее - но това го довърши, последва втори залп и нови драскотини, а този път Ники успя да се промъкне под замаха на великана и да забие меча си в петата му. За жалост честолюб не видя тоягата и беше пометен заедно с Куция, но втория все пак оцеля зад живия си щит или по скоро вече мъртвия си щит. Петкан влезе в серия от нинджа движения с меча и остави великана да се олюлява мъртав, но прав чакаш някой да направи фаталитито. Точно тогава Бари реши да се включи в боя като изпълзя от укритието си и стрела с прашката...
 * Ринглас Куция - мускет
 * Сашко Ратайски - брадва
 * Ники Никсъна - меч
 * Петкан - меч
 * Честолюб - кремаклия
 * Бари Брадатия - прашка

Междувременно останали я на плюнка живот Ринглас се измъкна из под трупа на Честолюб и се надигна на крака, само за да види кака небепо пада отгоре му.

Трима загинали, в разрушения храм пазан от великана оцелелите намериха пантофите на малкия мук Маде он Сиян.

Качества

 * Пътник
 * С набито око
 * Грозноват

История
Член на кралското географско дружество, войната го заварила на път и той така и не се върнал.

Извадки от дневника
(2-ри ден/ 1-ви в селото)

Дойдох в ново село заедно с някакво момиче - Сашка Гюбре. Имаше изобилие от храна, оръжие и... мъртавци. портата и стената бяха разбити имаше двама живи но изнемогващи. Момата се депресира, каза че селото вече е мъртво и тя щяла да продължи нататък. Хукна към гората преди да успея да я спра. по късно чух рев на мечка и предсмъртен писък. Огледах се, свих рамене, нарамих пушка, напълних торбата с печени картофи и потеглих на запад. През гори и планини, ливади и мочурища, покрай мечки и еднорози като достигнах края на картата. точно там попаднах на вещицата и един скрит скалд в който имаше два меча и едно дълго конопено въже. Решението беше лесно.

Извадки от дневника
Сам в село.

Другите трима баджанака са ги утрепали.

Мога ли да се обеся на някое дърво? или трябва да чакам до вечерта да ме изядат :) ?

Едно джудже свърши работата.

В съседното село съм :)

Качества

 * Дървар
 * Силен
 * Заплес

История
Преди войната основното му занимание е било да отървава разни закъсали баби и моми от вълци.

Извадки от дневника
Вече трети ден съм в селото с тези жени. Чуствам се като в гнездо на базилиски*. Всяка вечер се заключват в къщите си и оставят склада да бъде рзграбен, всяка сутрин вдигам на ново съборенето отивам за дърва а вечерта заставам на пост. Не знам до кога ще ми стигнат нервите.

Тая вечер реших да поохажвам със Сашка - не мина добре, през цялото време упорито настояваше, че ще уврем и как ще ни разнасят червата непред на зад. Към полунощ ме заряза и отиде да се закове в къщата си докато яз наримих брадвата и отново отидах на пост. Направо не ми се живее повече тука. Някой чу молитвата ми.


 * кокошарник за змии

Качества

 * С набито око
 * Издържлив
 * Грозничка
 * Влюбена (придобито в последствие)

Извадки от дневника
Още първия ден се наложи да ходя да опея някакъв неразумен мъж хукнал само по анатомия през гората.

Втори ден, втори труп домъкнах. Човека решел че не е проблем да нощува в гората ако си накладе огън да го виждат от далече.

През ноща бях на бойно дежурство с кавоча Сашо, когато ни нападнаха свалих 7 гадинки преди достигнат до село и още 11 докъто ги гърмях по двора. Влезе ми треска в пръсто и това ми глатна 1/4 от живота. Ще се оплача на кмета от дърводелците.

Ден четири. Е не, писна ми от тия самоубийци, тоя няма да го прибирам!

Сутринта станах, поразкърших се и изкопах една осма от ровът около селото, почудих се какво да правя затова хапнах един шишляк нарамих брадвата и в гората.

Потя се като свиня майка, ама свалих 14 дъбчета с джагата, водата и фъстичките ми свършиха, поемаем към къщи.

Грохнала съм, а селото е чак зад оная баирчина. Я тук има езерце и някоя добра душа е оставила мрежа - сушито не е толкова вкусна колкото пъстърва на жар но все пак ми помогна да събера сили и да се прибера в къщи. Ще отморя и после ще измисля с какво да си запълня деня... мернах един хубавец вселото, жалко че огледалата се пръскат когато минавам покрай тях и не мога да определя дали ще му допадна веднага.

Тая сутрин пред селото щях да бъда изядена от джуджета на три пъти.

Едва се прибрах. Бях като чернна нинджа, проучвах и се промъквах през гори и реки, села и паланки, накрая се наложи да претрепан едно джудже с приклада на една от седемте кремаклийки които носех. Оказа се че ровът в селото се е счупил и не можем да го ремонтираме. Да и на мен ми е странно, но фактите са си факти. Вечерта почти цялото село се качи по кулите. Беше мътно и кърваво, но оцеляхме.

Ден десет.

Излязох да огледам около селото. Отново се бяха появили джуджета е се наложи да им показвам от какво се правят прикладите на пушките. Бах го и тоя барут колко лесно се овлажнява. Оказа се че на сечището вече са се събрали пет, в общи линии това означава че трябва да забравим за него. Гръмнах няколко тестрела, събрах шипки, глогинки и съчки и се прибрах да видя какво има за поправяне в селото.

Бойният дух беше спаднал доста след като се оказа, че вече неможем да се занимаваме с ровът.

Нова надежда и цел ни дадоха построяване на бойници по кулите и доброто зараждане с мащерка.

През ноща атаката беше жестока, но и почти цялото село се включи в защитата. почти половината от нападателите паднаха преди още да са достигнали укреплението. Бойния дух е висок, нараняванията малки.

Сутринта обиколих околните храсталаци и отидох на лов - прашката въобще не я бива за това.

Забелязах, че във всички горички около село са се навъдили сиви джуджета. Вече няма как безопасно да се ходи за дърва и ще се наложи сформирането на хайки.

И нощеска удържахме атаката, а вече е дванадесетия ден. Бойния дух е висок, всички се борим в охрана на селото.

Сутринта станах и за да се поразкърша ремонтирах щетите по стената то нощната атака. Проверих наоколо дали са останали гадинки и с джага, пушка, брадва и въдица на рамо се отправих към дебрите на близката дъбрава. Там попаднах на две сиви джуджета заклещили Никсата - бива го да разказва вицове. той размахваше брадва срещу тях без много ефект. Гръмнах едното, което разсея другото и то не видя топора на съселянина ми. Насякохме дръвца, набрахме плодове, надявам се се днес да успеем да построим още една кула.

Тегава работа, уж щяхме да правим кула пък почнахме стена, минаваше полунощ, а тя още не бе завършена. Отидох да видя как върви работата и намерих Сашо преял като свиня на бъдни вечер, но не бе успял да завърши портата. Взех последните фъстички в селото, големия ковашки чук и довърших стената.

Атаката бе мътна и кървава, но поне след това успях да спипам Райковски по без гащи. тая нощ не спах и на сутринта бях уморена, но щастлива като котка лапнала канарче. Райковски не толкова.

Тринадесети ден. До сега не знам някое село да е оцеляло толкова и повече от половината му жители да са живи. Взех триона и отидох за дърва, но се оказа че на сечището е останало само едно дъбче. Едно едно - все още не съществуват еколози. Отрязах го.

След като сутринта изсекох блицката гора до вечерта не успях да свърша нищо друго, интрументите са счупени, материали няма, чисти превръзки също. Из селото се носи миризма на смърт и печени гъби. вечерта има уговорка да се погушкаме с Честолюб, след като предната вечер бях хванала райковски днес бях обнадеждена. Той обаче ми върза тенекия. Проклех го да го изядат червейте. Снощната атака беше силна. Почти всички са мъртви, включително Честолюб. Ако знах че съм толкова добра, щях да подпукам мъжете по от рано. Никой нямаше да смее да ми откаже.

Четеринадесетия ден в селото. Оцеляхме трима - аз, възлюбения ми Райковски и чернобрадият отчелник който живее в мазето си вече цяла седмица. Дано утре и той се гътне! Навсякъде има трупове, в една къща намерих половин никса и закусх с нея. Тука вече не се живее ща хващам гората и дано стигна нейде... Селото е обградено, от север изток и запад, единствения ми шанс е на юг. На южната ливата зад байрчината видах дърволак. Тези създания вещаят смърт и я надушват, живеят в най дълбоките зъброви и излизат на светло само ако са сигурни, че ще има какво да убия и изядат. За моманта съм само аз.